Ind med dig!
Du skylder to shilling. Du fik en uge.
Har han ingen penge, må I tage varer. Ellers tag ham selv.
Det her er kongens årlige skat, som skal finansiere korstoget.
Den, som ikke betaler, skal fængsles.
Ingen undtagelser, ingen barmhjertighed. Næste hytte!
Gisbornes mænd. Det var derfor, Luke ikke afleverede sine våben.
Hvis blot kongen vidste, hvad der sker i hans navn...
- Alice...! - Kom her, John.
- Lad, som om du ikke ved noget. - Tøndebinderen!
- Han skylder tre shilling. - Tag, hvad I vil. Jeg mangler penge.
- Varer svarende til beløbet... - Af vejen! Også du!
- Vi kunne ikke betale tiende. - Det er dumt at fortsætte sådan.
Jeg er glad for dig og drengen. Som ægtepar kan vi klare skatterne.
- Nej! Gå væk derfra! - Kom her, snotunge.
Mit værktøj må være noget værd. Tag det!
- De har våben, mylord. - Ja så.
Saracensk design...
Hvor lærer en tøndebinder et sådant håndværk?
Jeg kender kun én englænder, der bruger en sådan bue.
Samarbejder du med fredløse, bliver du straffet som en fredløs.
- Før ham væk. - Nej!
- John! - Nej!
Jeg bønfalder Dem, sir! Gør ikke drengen fortræd.
Min lærling er uskyldig.
Vi bør statuere et eksempel. Tag ham.
Lad ham være! Slip min søn!
- Nej, John! De er for mange. - Han er uskyldig!
- Han er min søn! - Vi hjælper ham, men ikke sådan.
John!
- Lille John! - Mor! Hjælp os!
- Mor! Hjælp! - Lille John!
Vi skal først hente de andre. Du må ikke gøre det her.
De har min søn!
- Jeg sætter dit liv for højt! - Jeg sætter ham højere!
Ryd vejen! Fjern den gren.
Fart på! Kom i sving!
Kom så!
Hold ud, min dreng.
Kør til Nottingham!
- Af vejen, pak! - Skatter!
Sidste dag til at betale skatten til kongen!
Vi skal indkassere skatter. Har I betalt ølskatten?
- Skatten på øl! Før dem væk. - Jeg har ikke gjort noget.
Jaså, her spilles der. Det har I ikke tilladelse til.
Du taber. Tag dem.
Vi kan ikke hjælpe alle. Vi skal finde Johns kone.
- Kan De undvære nogle mønter? - Der er hun.
Hendes mand døde forleden. Sheriffens mænd tævede ham ihjel.
En gave fra Robin Hood.
Hun ligner en tigger.
Hvor stjal du det her? Før hende bort.
- Løb! - Tak, skal I have.
- Fang dem! - Gør plads til fangerne.
Lille John!
Den har jeg set før. Hvad har den med kongens skat at gøre?
Vi fandt den i Locksley. Producenten forsyner Robin Hood med buer.
Og han sidder i fangehullet? Nu er jeg interesseret.
Vores tropper kan drage fordel af det her. Vi skal lære af ham.
Lære? Han bør henrettes.
Aner jeg en anelse bitterhed i din stemme, Gisborne?
Trives du ikke som lord af Locksley?
Kan bønderne ikke lide dig? Vil de have Robin Hood igen?
En trodsig bonde skal straffes hårdt.
Vi bør statuere et eksempel og gøre en begivenhed ud af det.
En begivenhed...? Hvorfor ikke?
Jeg inviterer alle lederne. Obligatorisk fremmøde.
Vi finder på en kreativ straf. Lemlæstelse. Tortur.
Det skal ske her, i den store sal.
Smertens festival! Åh...!
Vi skal bruge hovedet. Tøndebinderen Luke ville hjælpe os.
- Vi har ansvar for dem. - Jeg vidste ikke, John har familie.
- Han bliver hængt. - Sheriffen ved ikke, hvem han er.
Uden halskæden er han en almindelig fredløs.
Det har han aldrig været. Sheriffen er ligeglad med halskæden.
- De hænger ham alligevel. - Vi skal bruge en god plan.
Meget uheldigt...
En håndværker, som spilder sine evner på fredløse...
Jeg har altid beundret håndværkere.
Lav saracener-buer ligesom Robin Hoods til mig, så hører det her op.
Du får måske endda udsættelse på dine skatteindbetalinger.
Tænk, at et sådant talent skal gå til spilde. Fortsæt.
Begynder han ikke at tale, er det drengens tur.
Hvorfor må jeg ikke komme forbi? Han er kun en dreng.
Lad mig tale med sheriffen. Jeg vil se min søn.
Hvorfor lader I mig ikke komme forbi? Jeg er nødt til at se ham.
Sheriffen vil vist anholde halvdelen af Nottingham.
En påmindelse om deres pligter og forpligtelse til at være loyale.
Indebærer pligterne stadig højere skat, vil deres loyalitet svigte.
De har intet at give, men bliver alligevel straffet.
Marion. Charmerende som altid, selv når du er uenig.
Hvem overvandt gruppen af soldater alene? En grim krabat.
Men jeg synes, at han virker bekendt...
- Er han sammen med Robin Hood? - Alle fredløse er ens.
- Ingen halskæde, sir. - En almindelig bandit, altså.
Han ser vild nok ud.
Men nu er du ikke så barsk, vildmand!
Vi banker lidt civilisation i dig ved morgendagens festligheder.
Smertens festival! Smid ham i fangehullet, så han bliver blød.
- Spyddet kan du stikke skråt op! - Kom tilbage!
I ved, hvor I skal stå med hestene.
Vi skal herfra hurtigt, så kom ikke for sent.
- Hvad siger I? - Din mor kan ikke genkende dig.
Nu går vi i gang.
Will, du er hermed anholdt.
I må ikke være så grusomme! Det er barbarisk!
Udsøgt, ikke sandt?
Der er noget poetisk over det. Smertens poesi...
Bøndernes lille beskytterinde er tydeligvis ganske vred på mig.
Dryp, dryp, dryp...
Jeg kan høre, hvordan hendes hjerte bløder.
Frygt kuer selv den mest rebelske, min kære.
Selveste Robin Hood vil en skønne dag frygte mig.
Tvivl aldrig på det.
Kongens skattepenge køres til London i morgen.
Det er dit ansvar, Gisborne. Sørg bare for, at de er bevogtet.
Du får det ikke nemt, hvis de fredløse får fat på dem.
Især fordi inddrivelsen var så svær...
- Er slotsvagten nok til dig? - Tag alle de folk, du behøver.
Du eskorterer vel vognen personligt?
Ja, til Hooton. Derpå overtager to garnisoner fra Mansfield.
- Bla, bla, bla... - Det vil være vanvid at angribe os.
Når vi kommer ud herfra, får du din egen bue.
Jeg vil lære dig at bruge den, og vi skal jage sammen.
Tilgiv barnet. Han er bange. Det er alt.
Det er manden, som angreb vagterne på vejen fra Locksley.
Forsøgte du at redde os? Hvorfor bekymrer du dig om os?
- Er du Robin Hood? - Nej.
Hvorfor gjorde du det så?
Lad ham være i fred.
Det er i orden.
Vi har mødtes før.
Det kan jeg ikke huske. Beklager...
Fortsæt fremad! Fart på!
- Av! - Overdriv ikke, Allan.
- Stop! - Han skal til fangehullet.
Kom så!
Fart på!
- Stop! Hvor er I på vej hen? - Han skal til fangehullet.
I kommer for sent. Der er fyldt op. Anbring ham derovre.
- Han virker bekendt. - En kendt uromager.
Læg ham i lænker hos de andre. I morgen får de, hvad de fortjener.
Hvordan skal vi nu komme ind?
- Bøh! - Der er børnefamilier dernede.
- Har de mad og vand? - Det her er ikke en kro.
Det er ingen grund til at mishandle dem.
Jeg vil gerne se den der vildmand. Han virker spændende.
Nej. De må ikke komme ind. Desværre.
Bevogt portene på bagsiden.
- Marion? - Guy!
Jeg leder efter min vadsæk. De tog den måske før...
Jeg sender den til dit gemak.
Godt, du bliver. Du skal ikke være alene, når din far er bortrejst.
Må jeg komme forbi?
Jeg har en opgave til dig. Nej, ikke dig. Luskepeteren der.
Hent lady Marions vadsæk i stalden og kom hertil.
- Så gerne, mylord. - Fart på!
- Kommer sækkene fra Locksley? - Ja.
Flyt dem ind på lageret. Nu!
Kan du hjælpe mig? Åh, hvor skønt!
Kom ind.
Marion, her er dine ting. Derovre.
Forsigtig, din klodsmajor! Marion...?
Alt er i orden. Stil dem derovre ved sengen.
Vent.
- Skal du bruge mere? - Nej tak.
- Marion, i den seneste tid... - Jeg vil gerne hvile før middagen.
Hør, hvad jeg har at sige.
- Er der noget i vejen? - Nej, jeg er bare lidt sløj.
Siden vores aftale er du altid i mine tanker.
Uden dig føler jeg mig ikke hel.
- Jeg vil ikke tale om det her nu. - Send mig ikke væk.
Vi burde omgås mere, så vi forstår hinanden bedre.
- Jeg vil lære dig at kende. - Jeg kan ikke.
Vær sammen med mig, Marion.
Ikke nu, Guy.
Kan du tænke over det, jeg har sagt?
Send mig ikke væk. Vi burde omgås mere.
De ville dræbe ham, men han nægtede at sige noget.
- En modig mand. - Ham kan jeg godt lide.
Kendte du min mor?
Jeg kan ikke huske dig. Men... Mor sagde, at jeg havde drømt.
En mand kom en gang til vores hus. Han var fra skoven.
- Det var virkeligt. Det var mig. - Hvad hedder du?
- Jeg kendte din mor. - Og min far? Han var stor.
En kæmpe. Tilmed større end dig.
Men jeg kendte ham ikke.
John... Vi skal nok slippe ud.
Det lover jeg dig.
Du er vanvittig at komme her. Slottet vrimler med vagter.
Kender du til sheriffens planer for i morgen? Afstraffelserne?
- Jeg vil forhindre det. - I er alt for få.
Vi har tidligere haft succes. Vi vil redde dem... alle sammen.
- Jeg har en plan. En halv plan. - Hvordan?
Jeg giver aldrig op. Aldrig.
Det er måske for sent for nogen.
Fangerne behandles sådan, at de fleste ikke kan hjælpes.
Buemageren er blevet torteret. Guy ville statuere et eksempel.
Han skal straffes først.
Han spiller gentleman og vil så gerne lære dig at kende.
Det burde glæde dig. Takket være det...
...kan jeg fortælle, at vognen med kongens skatter afgår i morgen.
Sheriffen tror, at du vil redde buemageren og vil lade vognen være.
- Jeg har en plan. - Hvor er de? Vi skal holde tiden.
Hvad hvis han ikke kan redde Lille John? Han er måske allerede hængt?
- Vi har før været for sent på den. - Hold nu bare mund.
- Hold mund! - Undskyld.
- Jeg har kun nogle småmønter. - Gå hjem, kvinde.
Jeg vil have min søn!
Jeg vil sidde til højre for Marion, så jeg kan se hendes blødende hjerte.
Min søn! De har fængslet ham!
- Få hende ud. - Han blev taget i Locksley i morges.
Det er buemageren og hans lærling.
- De samarbejder med de fredløse. - Det her er altså barnets mor?
Vis lidt barmhjertighed.
Hun bør da have lov til at se sin søn.
En sådan moderlig omsorg... Den vækker da medfølelse.
Et så smukt ansigt.
Det burde indgyde respekt, men det her er svigefuldt og illoyalt.
Sæt hende i samme celle som sønnen og tøndebinderen.
Én eneste rådden frugt i familien og vi straffer hele flokken.
Mor! Jeg vidste, at du ville komme.
- Hvad sker der? - Nu skal jeg være hos jer.
- Luke! - Jeg forstår ikke...
- Hvad har de gjort ved dig? - John har sørget for mig.
- Er han alvorligt såret? - Vi skal nok få ham ud.
Det sagde min ven også.
Manden i skoven var ingen drøm. Han, som kom til vores hus.
Kom frem.
Hvad er der?
Du er i live...!
Tak, Marion.
- Bliver jeg låst inde hele natten? - Ja.
- Du bør sige: "Nej, vi befrier dig." - Jeg har gode grunde til det her.
Tag denne dirk. En ven fortalte, hvor den var.
Under festivalen i morgen hjælper du John og de andre med at flygte.
- Er de med os? - De har intet at miste.
- Jeg kommer tilbage i aften. - Kom så, pak!
Du må ikke længere tale med ham.
- Hvem er han, Alice? - Ingen. En død mand.
- Han er her nu. - For første og sidste gang.
- Alice, vil du ikke nok...! - Du må ikke tale med mig.
Den mand... Er han den, jeg tror?
Brandskaderne har givet dig feber. Hold dig væk, John!
- Jeg kan ikke længere være din ven. - Det ved jeg godt.
Hold dig væk, sagde jeg! Han er ikke din ven. Forstår du det?
- Har vi ikke problemer nok? - Vi er alle i samme båd.
Drengen bør måske vide det.
- John, denne mand... - Hvad er der?
John? Jeg er din far.
- Hold op med at være urolig! - Det er jeg heller ikke. Kun...
- Det skal nok gå. - Hvad foregår der her?
Ingenting. Det er min hest.
Han er halt, og jeg ville have, at han skulle hvile sig.
- Tag det roligt! Det er mig! - Gør ikke sådan!
- Hvor har du været? - Hvor er Lille John?
Ændrede planer. Vi skal aflede opmærksomheden.
- Skal vi redde Lille John? - Selvfølgelig!
Og buemageren Luke og drengen. Og Alice.
- Alle fangerne. Og skattepengene. - Ingen stor forandring, altså.
- Du lod mig tro, at du var død. - Jeg blev fredløs. Blev jeg...
Så havde du fået at se, at din søn blev født.
Hvor var du, da han sultede om vinteren?
Eller da han skulle arbejde med mig, for at vi kunne få råd til brød?
Hvor var du, da sheriffens vagt skadede hans ben?
Da du var yngre, inden jeg hørte, at din far var død -
- plejede jeg at sige, at han ville komme hjem, fordi jeg ville tro det.
Hver gang du hørte en hest komme gennem byen -
- løb du ud og så efter, om det var ham.
Men sheriffens vagter ville ikke stoppe for en bondedreng på vejen.
Alice, du var også blevet fredløs.
- Det var bedre at... dø. - Vi havde kunnet flytte.
Et nyt navn. Jeg havde fulgt dig hvor som helst, John.
Men pyt. Alle her er fredløse. I morgen skal vi lide for det.
- Hvad gør vi ved sækkene? - Gisborne kan køre dem til London.
Nej, Robin. Forrådet ligger nær køkkenet.
Én ting ad gangen. Nu tager vi pengene.
- Mens du røver og myrder... - Lad ham være, Alice.
Jeg har aldrig dræbt, undtagen i selvforsvar.
Jeg har stjålet for at overleve. Nu stjæler jeg for at hjælpe andre.
- Hvad? Ligesom Robin Hood? - Ja, jeg er en af hans mænd.
Du har ingen halskæde. Luke sagde, at Robin Hoods mænd har halskæde.
Jeg har tabt den. Det passer, Alice.
Én løgn er nok. Det er bedst for alle, hvis du fortsat er død.
Jeg ønsker, at du var død. Så ville vi slippe for dine løgne.
Du må lære at parere, Niall! Vi skal afløse jer.
- I kommer tidligt. - Så får I jo fri i aften.
- Se, hvad jeg har fundet! - Fart på. Vi har travlt.
Velkommen til min Smertens festival.
Jeg vil tale om skatterne. Skatter er et ufravigeligt faktum.
Det er, hvad man betaler for at leve i et frit land.
Betaler I ikke skat, ofrer I den frihed -
- og må straffes.
Jeg er træt af jeres hulkehistorier.
"Kan ikke betale." "For gammel." "For syg."
Hjælper det vores elskede konge i Acre?
En ledetråd: Nej.
De, som forstår det her, vil overleve.
Men de, som trodser mig...
...havner i denne nydelsens stol.
- John, hold dig bag mig. - Du er stadig min ven.
Tilgiv mig.
- Er alt lastet? - Ja, alt er med, sir.
I kan køre!
Disse fanger betaler ikke. De underminerer min autoritet.
Derfor skal de straffes.
Tror I forresten, at de er alene om at lide?
Eftersom de ikke betaler deres del, skal vi gode borgere betale mere.
Hvordan skal vi så finansiere kongens korstog?
Betalte de deres skatter, ville vi alle kunne betale mindre!
Jeg forsøger altså faktisk at sænke skatterne.
Jeg føler mig mærkværdigt moralsk.
- Jeg har det ikke godt. - Bønderne stinker. Lugt til den her.
Lad os starte med lidt glødende kul.
I tror, at Robin Hood fortjener jeres støtte og opmuntring.
- Tøndebinderen Luke. - Han samarbejder med de fredløse.
Jeg tilgiver dig.
- Alice og hendes søn John. - De støtter de fredløse.
De er uskyldige! Alt er min skyld!
Åh! Ridderlighed! Den er ikke uddød... Endnu...
En ridderlig indgriben. Jeg spekulerer på...
Hvordan skal jeg belønne det?
Får han lov til at kravle over kullet først?
En sådan ridderlighed, når det gælder...!
Skal buemageren begynde, eller skal lærlingen? Et svært valg...
Fart på!
Hvorfor lukker de portene? Stop.
Giv mig en kniv.
Robin Hood! Vi er blevet narret! Åbn portene!
Trods mig, og din familie lider.
Nå, hvem skal begynde? Drengen!
Åh, hvor modigt. Brænd ham!
- Nej! - Hold ham fast.
- Tag ham! - Han kommer aldrig fri.
- Tag ham! - Nu er du dødsens!
- Generøsitet begynder i hjemmet! - Ikke i mit hjem. Dræb ham!
Adlyd ordrer! Jeg har kommandoen!
Få bønderne væk fra mine penge! Mine penge!
Duk dig, John!
Løb, Alice.
- Klart, at han var en af de dine! - Du torterer børn!
- Du sagde, at du ikke myrder. - Ikke mennesker. Han er satan.
- Et udmærket svar! - For vores søns skyld...
Du kunne ikke...
- Gå nu. - Ikke nu igen!
Skynd dig, mor. Kom!
Sørg for at åbne portene, i kongens navn!
Tilbage til slottet!
Få mig fri, Gisborne! Straks!
Tak for alt, hvad du har gjort, og for de her.
Jeg beklager, at du er nødt til at forlade dit hjem.
Jeg har fået noget mere værdifuldt.
- En skam, Lille John må blive. - Han ved, at det er for sent.
Vi skal af sted. Rejsen bliver lang.
Luke er en god mand. Vi kan leve sammen.
Det fortjener du.
Alice...
Pas godt på dig selv og vores søn.
Det vil jeg altid huske.
Jeg tænkte, at du nok ville have den her igen.
Kun én? Hvor er den anden?
Jeg vil aldrig glemme -
- at min far er ven med Robin Hood!
Farvel, min søn...
Ham er jeg stolt af at kende.
Jer hænger jeg på.
- Jeg har lavet en ny stav til dig. - Tak.